Vad gör jag med mitt liv?
Jag är så blek. Jag borde gå ut oftare och äta bättre.
Min hållning är hemsk. Jag borde vara rakryggad. Folk hade respekterat mig.
Vad är fel med mig? Varför klickar jag inte med folk?
Just det. Det beror på att jag är död.
Jag borde inte vara så hård mot mig själv. Alla vi är döda.
Den här tjejen är död. Killen är död. Killen i hörnet är definitivt död.
Jösses, de ser förfärliga ut.
Önskar att jag kunde presentera mig, men jag minns inte mitt namn längre.
Jag tror att det börjar med ett "R", men det är allt jag minns.
Jag minns varken mitt namn, mina föräldrar, eller mitt jobb.
Fastän min luvtröja antyder att jag var arbetslös.
Ibland ser jag på andra och försöker lista ut vem de var.
Du var en vaktmästare.
Du var en rik son till en företags-VD.
Du var en personlig tränare.
Och nu är du ett lik.
Jag har svårt att förstå hur hela apokalypsgrejen hände.
Kan ha varit en kemisk krigföring, luftburet virus eller en aggressiv apa.
Men det spelar egentligen ingen roll. Det här är vad vi är nu.
Det här är en typisk dag för mig.
Yrar omkring, springer på folk ibland, och säger inte så mycket.
Det var nog mycket bättre förr, när alla kunde uttrycka sig.
Visa sina känslor och bara njuta av varandras sällskap.
Många av oss har bosatt sig här på flygplatsen.
Folk väntar på flygplatser, men jag vet inte vad vi väntar på.
De kallar dessa killar för "Benisar".
De stör inte oss så mycket. Men de kommer äta allt med hjärtslag.
Det kommer även jag göra, men jag brottas åtminstone med det.
Vi kommer bli som dem en dag. Vid en viss punkt så ger man upp.
Man förlorar allt hopp. Det finns ingen återvändo efteråt.
Äckligt... Sluta! Du gör det värre!
Det här är vad jag har att se fram emot. Det är lite av en besvikelse.
Jag vill inte vara sån här. Jag är ensam. Jag är vilse.
Bokstavligen vilse. Har aldrig varit i den här delen av flygplatsen förut.
Undrar om de är också vilse. Vandrar runt utan att komma nånstans.
Känner de sig instängda? Vill de ha mer än det här?
Är jag den ende?
Det här är min bästa vän.
Med bästa vän menar jag att vi trynar och stirrar tafatt på varandra.
Vi har även nästan-konversationer ibland.
Dagarna passerar på det här sättet.
Men ibland hittar vi de rätta orden. Hungrig.
- Och... - Stan.
Även om vi inte kan kommunicera, så gillar vi samma typ av mat.
Att gå ut i grupp är vettigt. Speciellt när alla försöker skjuta en i huvudet.
Gud, vad vi är långsamma.
Det här kan ta en stund.
Översättning: BkX
www.sweSUB.nu - För bättre texter
Hej, och tack för idag. Under de åtta år som gått sen pesten förstörde världen...
- Får vi det här som bot? -...sedan vi byggde muren...
- Ingen tror på bot längre, Jules. -...vi har räknat med frivilliga som er-
-för att samla resurser utanför muren.
Men först, ett varningens ord. Lik ser mänskliga ut, inte dem.
De varken tänker eller blöder.
Oavsett om de var er mor eller bästa vän, så är de bortom er hjälp.
De är hjärtlösa, okänsliga, och oförmögna att visa ånger.
- Låter som dina vänner, pappa. - Föreställ er dem så här.
Ni är möjligen den enda återstående mänskliga bosättningen på jorden.
Ni är en viktig del som står mellan oss och utrotning.
Därför har ni som skyldighet att återvända till oss vid liv.
Om ni minns er träning, så överlever ni.
Lycka, Välgångsönskan, och Gud välsigne Amerika.
- USA! - Nu sticker vi.
Schysst.
- Berg, tänker du hjälpa oss eller vad? - Jag är nästan på nivå fem.
Hörde ni det?
- Jag hörde. Vi borde sticka. - Vi kan inte sticka. Vi har order.
Vet du hur mycket medicin staden behöver under en månad? Vi kan inte överge...
Du låter precis som min pappa. Det var ingen komplimang.
Ta lite Prozac. Det kanske muntrar upp er.
Jag sa ju att jag hörde nåt.
Nu sticker vi, Per.
- Perry? - Vi har order, Jules.
Det var inget ändå. Du är paranoid, okej?
Sikta på deras huvuden!
Le, skit...
Fin klocka.
Jag är inte stolt över det här. Jag skulle uppskatta om ni såg bort.
Jag gillar inte att skada folk, men världen är så här nu.
Hungern är en mycket kraftfull sak.
Äter jag inte honom, då återuppstår han och blir ett lik som mig.
Men om jag gör det, då får jag hans minnen, tankar och känslor.
Jag är ledsen, jag kan inte hjälpa det. Hjärnan är den bästa delen.
Delen som gör att jag känner mig mänsklig igen.
Gillar du det, Perry?
Jag vill inte göra er illa. Jag vill bara känna vad ni kände.
För att må lite bättre. Och lite mindre död.
Perry...jag tror jag älskar dig.
Säg något.
- Var inte bara tyst. - Nej, jag...
Jag tror att jag älskar dig med, Julie.
Jag saknar flygplanen.
Min mamma brukade säga att det såg ut som en "Etch A Sketch" där uppe.
Jag gillar att du kommer ihåg sånt. Annars hade allt varit borta.
- Världen är upp och ned. - Inte alltihop.
Ostbåge.
Perry?
Perry! Var är du? Svara mig!
Julie...
Tryggt.
- Kom... - Va?
Jag vet inte vad jag gör. Vad är fel med mig?
Ingen av de andra skulle ta hem en levande person. För det är tokigt!
Just nu tror de att hon är en av oss. Ett nytt tillskott till familjen.
De skulle tro att jag var tokig. Om de kunde tänka.
Varför är jag så konstig? Vad håller jag på med?
Hemma...
Inte...äta.
Skydda dig.
Kanske skulle jag ha tänkt igenom det här något mer.
Men jag vet när en tjej behöver utrymme.
Finns många sätt att lära känna en person på.
Äta hennes döda pojkväns hjärna är en av de mer oortodoxa metoder, men...
- Det är ett speciellt tillfälle. - Ett speciellt tillfälle, sir?
Det är mammas födelsedag.
- För Diane. - För mamma.
- Det är mammas födelsedag. - Julie sa du har jobbat med jordbruk.
Säg att du aldrig skulle överväga att arbeta med din far.
Vi behöver duktigt folk vid muren.
Pappas idé om att rädda mänskligheten är att bygga en mur, placera alla där-
-och sedan vänta vid ingången med vapen tills vi blir gamla och dör.
Utan muren, skulle vi äta hjärnor nu istället för ris.
Det här är enda vägen förbi muren. Annars blir vi stoppade.
Kom igen. Det är inte så illa.
- Har inte hört från honom i två dagar. - Han arbetar.
Det tar veckor innan min pappa hör av sig.
Den här vägen.
Allt ordnar sig.
Pappa.
Per.
Perry! Sätt fart!
Inte konstigt att hon är så rädd för mig.
Jag behöver en annan strategi. Nu kör vi. Var inte läskig.
Vad håller du på med?
Snälla lämna mig ifred.
Varför mig?
- Varför räddade du mig? - Börja inte...
...gråta.
Tryggt. Jag ska skydda dig.
Vad är du för nåt?
Jag är hungrig.
- Bara låt mig gå! - Inte tryggt.
Inte tryggt? Visst, inte tryggt.
Då får du gå och hämta mat till mig. Eftersom jag är utsvulten.
Snälla? Jag skulle vara oerhört tacksam för mat.
Okej.
Gud!
Skit också!
Fly...inte.
Kom. Tryggt.
Tack.
Spela död.
Okej?
Det är för mycket.
Jag sa ju att det inte var tryggt.
Jag fattar.
Jag är dock riktigt hungrig.
Gud.
Åh, nej. Sluta stirra. Du beter dig konstigt igen.
Tack.
Herregud.
Jag minns inte när jag senast tog en öl.
- Du är nog inte så farlig, mr Zombie. - Mitt...namn...
Har du ett namn? Vad heter du?
- Rrrrrrrrrrrrrr... - Rrrr?
Den här dejten går inget vidare. Jag vill dö igen.
Börjar ditt namn med "R"?
Robert? Richard?
Randy?
Raphael? Ricardo?
Jag kan kalla dig för "R"?
Det är en början, eller hur?
Jag vill åka hem, R.
- Det är...inte tryggt. - Jag fattar.
Hör här... Jag vet att du räddade mitt liv.
Jag är tacksam för det. Men du tog mig hit.
- Så jag vet att du kan ta mig härifrån. - Hon får inte gå.
Säg till henne att hon måste vänta.
Du måste vänta.
De...kommer att märka.
- Inte illa. - Hur länge?
Ett par dagar.
De kommer att glömma. Du kommer att klara dig.
Finns det fler som du?
Jag har aldrig någonsin hört ett lik prata.
Bortsett från stönandet.
Ett par dagar, va?
Vad ska jag göra här under tiden?
Det här är häftigt!
Vill du köra?
Åh, Gud! Du är en fartdåre.
Välj en fot.
Du använder båda fötterna. Välj en fot.
Så ja.
Händerna på ratten, kompis.
Vad fan, R!
- Det här var en fin bil! - Omberäkning.
Vad är grejen med vinylskivorna? Kunde du inte behärska en iPod?
- Bättre...ljud. - Du är en purist, va?
Mer...
...levande. - Sant. Det är dock mer klyddigt.
Nu gör du det igen. Rycker på axlarna. Sluta med det, axelryckare.
Det är en väldigt icke-förpliktande gest.
Seriöst?
Häftiga skivor. Hur fick du tag i dem?
- Jag samlar på saker. - Jag ser det. Du är en samlare.
Det finns en bra skivaffär på Main och Ivy.
Du skulle älska den. Den är så häftig.
Var häftig.
Då så...
Mycket bättre.
R? Kan jag fråga dig en sak?
Min pojkvän, han dog där borta.
Kommer han återuppstå? Som en av er?
Det är bra, tror jag.
Någonting hände honom.
En massa saker hände honom.
Men jag antar att det kom en tid då han inte klarade av mer.
I min värld dör folk ständigt.
Det är inte så att jag inte är ledsen över att han är död.
Eftersom jag är det.
Men jag har nog förberett mig på det under en längre tid.
Vad är du för nåt?
Det är nog skönt att sova. Jag önskar att jag kunde det.
Jag önskar att jag kunde drömma.
Det är inget val för mig. Döda drömmer inte. Närmare än så här kommer vi inte.
Är du säker om det här, min son?
Välkommen, då.
- Jag beklagar sorgen. - Jag också.
Ge honom en och visa honom hur man använder den.
- Berg, tänker du hjälpa oss eller vad? - Jag är nästan på nivå fem.
Hörde ni det?
- Jag hörde. Vi borde sticka. - Vi kan inte sticka. Vi har order.
Du låter precis som min pappa. Det var ingen komplimang.
Jag sa ju att jag hörde nåt.
- Perry! - Sikta på deras huvuden.
Du sa ett par dagar. Det har gått ett par dagar, R.
Jag måste åka hem.
Hålla ihop.
Tryggt.
- Va? - Julie.
Leva?
Ät!
- Herregud! - Vi sticker.
Ät.
Titta.
Den här vägen.
Kom med mig.
Va?! Nej!
- Vill hjälpa henne. - Vem fan har frågat dig?
Gillar henne.
Det är lugnt.
Det tror jag säkert.
Ditåt, mot garaget.
Jag är så glad över att se dig just nu.
Är du okej?
R?
- Kör du. - Bra idé.
Den vita zonen är endast för av- och pålastning av passagerare.
Jag fryser.
Jag måste stanna.
Det här är ett av de sista kvarteren pappa evakuerade.
Det kanske finns mat här.
Kom nu.
Det är låst.
Häftigt!
Titta vad de har. Jag har inte sett en sån här på åratal.
Säg omelett!
Ingen fara. Ser du?
Det är viktigt att bevara minnen.
Speciellt nu när världen är på väg utför.
Allt man ser, kan vara för sista gången.
Perry brukade säga det.
Här. Ta en bild.
Jag är utmattad.
Sängen är faktiskt inte alltför kass, så jag tänker gå och sova.
God natt.
R?
Jag tänkte...
Du kan sova där inne om du vill.
På golvet.
De här husen skrämmer mig.
Känner du av det?
Attans. Det är min pappa. Undan!
Han hade dödat dig.
Om han fick syn på dig, hade han skjutit dig i huvudet...
...och du hade inte funnits mer.
Kläderna är fortfarande blöta.
Jag ska lägga ut dem på tork.
Slappna av.
Jävlar.
Titta inte.
Jävlar!
- Är du tvungen att äta folk? - Ja.
Annars så dör du?
- Ja. - Men du åt inte upp mig.
Du räddade mig. En massa gånger.
Det är nog inte lätt att vara instängd där.
Jag kan se att du försöker. Det är kanske vad folk gör.
Vi försöker bli bättre.
Ibland suger vi på det.
Du kämpar så mycket mer än nån annan människa i min stad.
Du är en bra person, R.
Nåja.
Det var jag.
Vad då?
Jag...
- Jag hade det nog på känn. - Jaså?
Jag hoppades att det inte var du.
Jag är ledsen.
Julie...
Jag är hemskt ledsen.
Julie...
Döda sover inte.
Om ni kunde välja vilket jobb som helst i världen...
Låtsas att allt var helt annorlunda. Vad skulle ni vilja arbeta med?
Omvårdnad. Ja, läka folk och...
Rädda liv och...
- Kanske uppfinna ett botemedel. - Jag gillar det.
En dag så kommer nån räkna ut det hela och schakta världen.
- Schakta? Vad betyder det? - Det betyder typ att återuppliva.
Det betyder att gräva upp. Som i att gräva upp ett lik.
Strunt samma.
Vad fan gör du här?
- Drömmer du just nu? - Jag vet inte riktigt.
Du kan inte drömma, lik. Drömmar är för människor.
Lugna ned dig, Per. Han får drömma om han vill.
Hur är det med dig, R? Vad vill du bli?
Ingen aning. Jag vet inte ens vad jag är.
Man kan vara vad man än önskar. Är det inte så man säger?
- Vi kan, va? Du och jag? - Det kommer inte att hända, Loverboy.
Inte efter att du sa till henne att du åt hennes ex.
Axelryckare.
Så mycket för att drömma. Man kan inte vara vadsomhelst.
Allt jag nånsin kommer vara är en seg, blek, puckelryggad, läskig Zombie.
Att hon ens skulle vilja vara med mig? Hopplöst.
Jag skulle ha nöjt mig med det jag hade. Saker förändras inte.
Det är lättare att vara utan känslor. Då skulle jag inte behöva må så här.
- Identifiera dig själv! - Det är jag, Kevin. Det är lugnt.
- Stanna där. - Jag är inte infekterad.
- Jag sa stanna, Julie! - Okej.
Jag ska undersöka dig.
- Är hon okej? - Ja, sir.
Jag skickade enheter efter dig. Nora sa att du togs in...
Ja, men jag flydde.
Jag var i ett hus i förorten och sen hittade jag en bil och kom hit.
Är du säker på att inget bet dig?
- Ser jag ut att vara infekterad? - Vi måste vara på den säkra sidan.
Det vet jag. Jag mår bra. Jag lovar.
Jag trodde jag hade förlorat dig.
Det gjorde du inte, pappa. Jag är här.
- Välkommen hem. - Skönt att vara tillbaka.
Jag ska gå hem och sluta tänka så mycket.
Jag ska glömma henne, precis som jag gör med allt annat.
Jag ska...attans, fryser jag?
Är det vad det verkar vara? Lik fryser inte.
Vad gör ni här?
Benisar... De jagade ut mig.
Sökte efter dig. Var är hon?
Åkte hem.
- Är du okej? - Nej.
Slynor, grabben.
Benisarna...är ute efter dig.
Och henne.
Du startade något.
Jag såg...
...bilder. Igår kväll.
Minnen.
Min mamma...
Sommartid.
Grädde...
...av vete.
- En flicka. - En dröm?
En dröm.
Vi förändras, tror jag.
- Det gör vi. - Ja.
Jag måste berätta för henne.
Vill ni hjälpa till?
Hjälpa?
Gräva fram?
De sa...
..."fan, ja."
Vänta här.
Var försiktig. Okej?
Vi väntar här.
Det är inte så illa. Kom igen.
Julie och jag gav hopp till de andra. Det spred sig fort.
Benisarna gillade det nog inte. Det är nog därför de jagar oss.
Jag måste berätta för Julie innan det blir försent.
Åh, nej. - Gå härifrån. Gå till era vänner.
Jag menar allvar, Nora. Ett lik är bara...
Det är bara ett korkat namn vi kom på till ett tillstånd som vi inte förstår.
Herregud!
Vad är fel med mig?
Jag måste berätta nåt. Det är lite tokigt. Balla inte ur.
Jag saknar honom faktiskt.
- Saknar du honom? - Det är så korkat.
Är du attraherad av honom? Skulle han kunna vara din pojkvän?
Din zombiepojkvän?
Jag vet att det är svårt att träffa killar nu under den här apokalypsen.
Jag vet att du saknar Perry. Men Julie, det här är tokigt.
Önskar att nätet funkade, så att jag kunde kolla upp vad som är fel med dig.
Knip igen.
Det är läggdags.
Jag är glad att du är tillbaka.
Dröm sött om din Zombie.
Julie?
Herregud.
R! Vad gör du här?
- Kom för att se dig. - R...
Du kan inte göra så. Det är farligt.
- Tyst med dig, Grigio! Försöker sova! - Förlåt!
Är du från vettet, R? Folket här är inte som mig.
De dödar dig om de ser dig. Är du medveten om det?
- Ja. - Pratar du med dig själv?
Vad är det som händer här ute, Julie?
Herregud! Är det han?
Ja.
Läget?
- Jag är ledsen. - Jag vet. Det är jag också.
Jag saknade dig faktiskt.
Jag också dig.
Du känns varmare än jag minns.
Det är patrullen. Bäst att du går in.
Kom nu. Du har tur att min pappa gick ut.
Du är trygg här ikväll, R.
Efter ikväll vet jag inte vad vi ska göra.
Hur dog du?
- Jag minns inte. - Hur gammal är du?
Du kan vara tjugo-någonting, eller en tonåring. Du har ett sånt där ansikte.
Du luktar inte... - Han luktar inte ruttet. Otroligt.
Nora, han kom inte hit för en intervju.
Varför kom du hit, R?
- För att visa alla... - Vad?
Att vi kan förändras.
Ingen här kommer att tro på det. Inte för att vi skulle visa upp dig.
Så fort de ser dig, kommer de spränga ditt huvud i bitar.
Vänta nu. Sa du "vi"?
Många av oss förändras.
Drömmer.
- Det är en stor grej. - Vi måste agera snabbt.
- Vad menar du? - Benisarna är ute efter oss.
- Vi måste ta oss till min pappa. - Dålig idé.
- En gång i tiden var han rimlig. - Du är förvirrad. Din mor var rimlig.
Din far gav dig utegångsförbud i ett år för stöld av starksprit.
Din far gillar att skjuta lik i huvudet.
Har vi nåt annat val, Nora? Vi måste ändå ta honom genom staden.
- Någon skulle definitivt se dig. - Det finns ont om tid.
- Vi skulle kunna piffa upp honom. - Va?
Jag har smink som jag sparade till ett speciellt tillfälle som inte kommer ske.
Ja, det skulle vi kunna göra. Kanske lite Foundation.
Kanske lite rouge. Förmodligen en hel del rouge.
- Inte en chans. - Jodå.
Kan du vara snäll och byta låt?
- Det är kul. - Inte alls.
Vänta nu. Du ser snygg ut!
- Vad är det? - Inget. Du ser bra ut.
Jag vet inte hur min far kommer agera. Det kanske inte går vägen.
Vi håller ihop oavsett vad.
Vi förändrar allt.
- Det vet jag. - Hålla ihop. Lova.
Jag lovar. Kom nu.
Det är dags. Nu gör vi det.
Ursäkta mig.
- Vart är ni på väg? - Till min pappa, Kevin.
Jag kan inte släppa in er. Vi är i högsta beredskap.
- Vad är det som händer? - Hemligstämplat.
Vi har en egen hemligstämplad verksamhet, så lägg av.
Säg något mänskligt. - Hur är läget?
- Spikade det. - Han är grön.
Ni får vänta här.
- Vad gör du här? - Vad är det som händer?
Inte säker, men det är inget bra.
Vi har fått rapporter om att en massa skelett och lik är på väg mot oss.
Är de här för att anfalla, så kan vi inget göra åt det.
De är fler än oss. Jag vill att du går hem och låser huset.
- Pistolen är där, Ruger SR... - Den här? Jag behöver prata med dig.
- Inte nu, Julie. - Det är viktigt, pappa.
Det här låter tokigt, men jag tror att de döda får liv igen.
- Det låter tokigt. - De förändras, pappa.
- Jag vet inte. De helar sig själva. - Jaså? Hur då?
- Jag såg det. Det händer verkligen. - Vet du vad som händer, Julie?
Att de blir fler och vi färre. De helar inte sig själva.
Vi är deras matkälla. De kommer inte bli veganer. De äter inte broccoli.
De äter hjärnor, din mammas och din pojkväns är inkluderade.
- Okej? Vakna upp! - Jag ska förklara.
- Förklara vad? - Jag tar hand om det.
Åk hem. Barrikadera dig i skyddsrummet. Det finns nog med grejer som du kan...
- Vem är du? - Det här är R.
Jag frågade inte dig utan honom. - Vem är du?
- Du är ett lik? - Han räddade mitt liv.
Jag utlöste nåt i honom och det måste ha utlöst nåt i dem alla...
- Nu har det utlöst nåt i mig. - Nej! Pappa!
- Vi vill hjälpa till. - De tänker inte anfalla oss.
- Vi håller på att bli bättre. - Saker blir inte bättre utan sämre.
Folk blir bitna, infekterade, och sen skjuter jag dem i huvudet.
Det hände din mamma, och nu kommer det hända honom.
Jag är verkligen ledsen, mr Grigio.
Stick härifrån och ta skydd oavsett vad.
- Julie... - Jag måste sticka.
- Du tänker inte skjuta mig. - Jodå.
- Det kunde ha gått bättre. - Jag måste varna mina vänner.
- Var? - Stadion.
Attans! - Mot tunnelbanan!
Ursäkta mig. Förlåt.
Låt mig komma fram.
R.
- Julie. - Hej.
- Vi är redo för...strid. - Jag kan se det.
Soldater är på väg. Benisarna kommer allt närmare.
De är här nu.
- Håll dem utom räckhåll. - Jadå.
Spring.
Den här vägen!
Sir, er dotter är med liket. Jag har ögonen på dem.
Tack.
- Vem fan ska vi skjuta? - Den här skitstöveln.
Hej.
Liken slåss mot skeletten, sir.
Uppfattat. Vi ser samma sak även här.
- Kan du upprepa det? - Liken slåss mot skeletten, sir.
Attans!
- Det är över. - Nej. Jag ska skydda dig.
Det ordnar sig.
R?
R! Snälla?
- Är du okej? - Ja.
Nästa skott träffar huvudet. Gå bort från honom, Julie.
- Flytta på dig, Julie. - Lyssna på mig, pappa.
Jag vet att vi förlorade alla. Men du och jag är fortfarande här.
Vi kan fixa allt det här. Vi kan börja om.
De behöver vår hjälp.
Snälla, pappa! Titta på honom.
Han är annorlunda. Han...
Blöder.
Han blöder, pappa.
Lik blöder inte!
Åh, Gud.
Du lever. - Han lever!
Du lever.
- Gör det ont? - Ja.
Sir?
Det här är Överste Grigio. Situationen har förändrats.
Låt oss få bort er härifrån.
Blöder du fortfarande?
- Ja. - Bra. Förlåt.
Det gör ont att bli skjuten i bröstet. Jätteont.
Men å andra sidan kändes det bra att blöda, att känna smärta.
Att känna kärlek.
Önskar att vi helade Benisarna med kärlek, men vi dödade dem verkligen.
Låter tokigt, men ingen tyckte synd om det.
Det var försent för dem att förändras.
Det var en bra erfarenhet för oss och människorna.
När vi väl gått samman, så hade de ingen chans.
De vi inte dödade ruttnade bort.
Och resten av oss? Vi lärde oss att leva igen.
Under en tid, verkade det som många av oss glömde vad det betydde.
Folket började acceptera oss, samtala med oss, lära oss.
Det var nyckeln till helandet.
Det var läskigt i början, men stora händelser är alltid skrämmande i början.
Så här gick det till.
Så här gick det till när världen...grävdes upp.
- Behöver du hjälp? - Ja.
Jag har zombiefingrar.
Tack.
- Här. - Lugnt. Jag har inget emot regnet.
Jag insisterar.
Jag är...
...Marcus.
Emily.
Du är väldigt fin.
- Tack, Marcus. - Nu ska du säga att jag är fin.
- R? - Ja?
- Minns du ditt namn nu? - Nej.
Du kan ge dig själv ett namn. Välj ett. Vilket som helst.
- Jag tycker om "R". - Jaså?
Vill du inte veta vad du hette? Vill du inte ha ditt gamla liv tillbaka?
Nej. Jag vill ha det här.
Bara "R", va?
Bara "R".
Översättning: BkX
www.sweSUB.nu - För bättre texter